Tähän kongille tuli uus poika.
Se on guru tietokoneiden kanssa, jos satut tarvitsemaan. ―Kiitos.
―Mistä saitte noin tarkat tiedot? ―Tää jää tähän huoneeseen.
Visuri, istuu Rekan osastolla.
―Vituiks meni, lasti jäi rajan taakse.
Joku oli ehtiny vuotaa rekasta. ―Ei helvetissä.
Mitä me nyt tehdään? ―Mä kerron hyvissä ajoin ennen sun lomaa.
Milloin se sitte lieneekään. ―Huomenna, kyllähän sä tiedät.
―Oot osoittautunu ehkä pahemmaks pettymykseks kuin sun isäs.
En halua kuulla susta enää mitään. ―Ethän sä voi tehdä mulle näin!
―Rauhotu! Jumalauta, rauhotu!
―Visuri on kaivautunu maan alle. Riski oli liian suuri ja se häipyi.
―Matti.
―Oot tyhjentäny meidän talletuksen. Missä on meidän rahat?
―Tätä täytyy selittää. ―Nyt! ―Okei, huumeisiin. ―Mitä?
―Puhutaan Visurista. ―Ei oo sanottavaa.
―Mulla on kärsivällisyyttä. ―Niin sä luulet.
Apua! Apua, sattuu! Ai! Ai! Ai ai!
―Se halus mut pois tutkinnasta. Nyt se onnistui.
―Kai sä ymmärrät, ettet sä enää voi jatkaa Sundströmin jutun kimpussa?
―Mä en tehny sille mitään. ―Sä oot ottanu tän liian henkilökohtaisesti.
Hommia? ―Pieniä palveluksia.
―Tää pitäis pistää myyntiin.
―Mitä se on vetäny? ―Se on tilannu netistä kaikenlaista.
Ei se varmaan enää itsekään tiedä, mitä se otti ja kuinka paljon.
Niin? ―Sä sait uuden naapurin.
―Ai. ―Kaalin.
Yks Viron mafian päälliköistä. ―Jonka venäläiset pudotti kuvioista?
―Just se. Kuuma kaveri. Joutui melkein kättelyssä eristykseen.
―Uudet nappulat on aina tervetulleita pelipöydälle.
No ni, prinsessa, pitäis ruveta nukkumaan.
―Miks äiti meni sairaalaan?
―No... äitiä... sitä vähän väsytti, se meni lepäämään sinne.
―Miksei se voi levätä kotona?
―Hmm. No, pää tyynyyn.
―Voitko sä tehä mulle huomenna letit, ku äiti ei voi? ―Letit?
Mitä jos mä teen semmosen ponnarin?
No ni, hyvää yötä. ―Hyvää yötä.
Sä olit oikeessa Bregovicista. ―Totta kai.
Todennäköisesti Bregovic ottaa yhteyttä Turuseen samoissa aikeissa.
―Eikö Turuselle pitäis kertoa? ―Mä en luota siihen.
Sä oot ainoo ihminen, johon mä luotan.
(Sundström:) Mulla ois sulle hommia.
(Vesa:) Mitä mun pitää tehä?
―Sun täytyy kerätä kolehti. ―Kolehti?
―Käy täällä, kysy Masia. Tossa on osoite. ―Okei. Mitä sitte?
―Menet suoraan mun kämpille.
Moi. ―Moi.
―Tota... onkohan tota Masia näkyny? ―Masia, vai?
Onks sulla asiaa meiän Masille? ―Joo.
Onks... Milloinkohan se tulee? ―Ei se tuu.
Ei se tuu koskaan enää.
―Tä? ―Tässä on meiän Masi.
Ihana koira. Kuoli seittemän vuotta sitte.
―Aha. Mä otan osaa. ―Mitäs suotta. Kaikki kuolee, ihmiset ja eläimet.
Niin se menee. ―Niin.
Tota, tää oli varmaan joku erehdys. ―Eiks sulla ollu mitään Masille?
Sitähän minäkin. Ootas vähän.
Siinä.
―Ei muuta? ―Mut sulla oli muuta, eikö?
―Joo, siirto. K―f6:een. ―K―f6:een.
―Okei, kiitos.
Onks Visurista kuulunu? ―Ei. Ei rajoilta, alan miehiltä, ei mistään.
Olisin halunnu etsintäkuuluttaa sen.
―Miten niin olisit? ―Annettiin ymmärtää, ettei se käy.
―Keneltä se käsky tuli, Tuomistolta? ―Ei, jostain ylemmältä taholta.
―Mitä sä nyt selität? ―Sisäasiainministeriöstä.
Krp:n kautta tietenkin, ei ne suoraan. ―Mitä helvettiä?
Minkä takia ne hidastaa omaa ja meidän tutkintaa?
―En tiedä. Tervetuloa töihin.
Meil on sulle viesti.
Kaalilt. Sillä on sulle asiaa.
―Jo oli aikakin.
―No, mitä me sanotaan? ―Ei, mä hoidan ite.
Mä tarvitsisin pari päivää. ―Alkaen?
―Alkaen nyt. ―Se on sit palkatonta.
Ethän sä ottanu nokkiis Sundströmistä ja Tukholmasta?
―Ei tässä oo siitä kyse. ―Mikä sitte? Eikö työ maita?
―Mulla nyt on...
...vähän perheessä järjestettäviä asioita.
―Haluut sä... kertoa?
―Sulle? ―Mmm.
―En, jos ei oo pakko. ―Okei.
Hoida sitte asias kuntoon. Niin, ja se rapsu Tukholmasta.
Oo tekevinäsi sitä kotona pari päivää, jos se mitenkään sua auttaa.
Ja olkoon palkallista.
―Kiitti.
―Hei, Sundströmistä vielä. Kerroit kantelusta, jota se ei tehny.
Mitä se kantelu piti sisällään, sen unohdit kertoa. ―En mä muista.
Ei kai sillä enää oo väliäkään?
―Eihän siinä ollu mitään, mistä meille, tai sulle, vois koitua mitään?
Menihän pidätys ja ratsaus niin ku pitikin? ―Joo, meni.
―Niin ajattelinkin. Sitä Kivikin sanoi.
Mut älkää enää käykö käsiks meidän asiakkaisiin. ―En mä oo käynytkään.
Paitsi ajatuksissani. Melkein joka päivä.
Mut hei, kiitti.
(Vesa:) Mitä mä sit teen? (Sundström) ―No, sit sä odotat.
―Mitä mä odotan? ―Että sun kännykkä soi.
―Kuinka kauan? ―Niin kauan ku pitää.
―Tiina. Haloo?
―No, minä. Vesa.
Mitäs sulle kuuluu? ―Miks sä soitit?
―No, mä oon lomilla. Mä vaan kelasin, että...
Tai no, en mä tiiä, mitä mä kelasin. Kunhan soitin.
Mitä sulle kuuluu?
―Älä soita mulle enää. Jooko?
―Kai jutella voi, vaikkei ollakaan yhdessä?
―Mä en halua olla sun kaa enää missään tekemisissä.
―Voi olla, että oon pahassa kusessa. ―Nytkö sä sen huomasit? Moikka.
―Haista vittu.
Sari...
Sari? ―Mmm.
―Moi.
Sä oot kuulemma kovasti halunnu mun puheille.
―Nimesi tiedetään Virossakin. ―Kerro mulle, mitä mä en tiedä.
―Sulla on kuulemma venäläisiin hyvät suhteen, olen ottanut selvää.
―Entä sitte?
―Me halutaan mukaan. Serbeihin et voi luottaa, ne kusettaa aina.
Anna mun hoitaa kuljetukset Suomesta Espanjaan.
Mulla on Marbellaan hyvät suhteet.
―Miks mä luottaisin teihin? ―Me olemme sentään veljeskansa.
Voit lähettää miehen Tallinnaan tarkastukseen. Takaan, ettet pety.
―Jos mä petyn, niin se takuuaika loppuu.
(Venäjää:) Pojat palasivat juuri Suomesta.
―No mitä? ―Myyrä saatiin selville.
Nimi on Ville Kousa.
Keskusrikospoliisin huumeyksikkö Helsingissä.
Mitä sen kanssa tehdään?
―Miehenkö? ―Niin.
―Ei mitään, tietenkään.
―Siis ei mitään? ―Ei.
Elelköön rauhassa.
On hyvä tuntea vastustajansa, joka ei tiedä sinusta mitään.
―Hyvä on.
Sitten olisi vielä yksi kysymys.
Muistatko miksi sitä virolaisten johtajaa sanottiin?
Sillä oli sellainen hauska nimi, se oli jokin vihannes.
―Kaali.
―Viimeisimmän tiedon mukaan ―
Kaali tuotiin juuri Sundströmin osastolle.
Viereiseen selliin.
Mitä virolaisten kanssa tehdään?
―Eikö me jo kerran hankkiuduttu virolaisista eroon?
―Mitä tehdään?
―Ei mitään.
Hoitakoon Sundström homman itse.
(Puhelin soi.)
Vesa. Joo, mä oon kohta alhaalla.
―Hei! Oot sä Vesa? ―Joo.
―Autoon.
Tota, mihis me ollaan menossa? ―Onks joku antanu luvan puhua, häh?
Jätkä meinas paskantaa housuun.
Tää on Raikka ja mä olen Kale. ―Sä oot murhamiehiä.
―Mitä? (Naurua.)
―Kun et oikein näytä siltä. ―En mä...
Tuleeko tästä kissa...? Onks tää kissa? ―On.
Ei koirilla oo noin pitkää häntää. ―Ei olekaan. Nyt pitää syödä. ―Eikä.
―Ihan vähän. Otapas näitä. Kato, nyt kun mä oon laittanu.
―Äiti tekee parempaa ruokaa, sitä paitsi mä oon kasvissyöjä.
―Tää on kasvismössö, tää epämääräisen värinen.
Siinä on tomaattia, porkkanaa, perunaa, sipulia.
Yks on pakko syödä. Ihan oikeesti, yks on syötävä.
(Puhelin.)
Viitasalo.
Joo, mä kuulin. Nyt heti, vai?
En mä voi tällai. Mitähän tää koskee?
Ainakin tunti tässä menee nyt. Okei. Moi.
Hei, mitä jos mummi tulis ens yöks? ―Tehään nyt tätä.
―Jos se tulis vaikka Hesen kautta? ―Joo!
―Eikö? ―Joo.
Okei, lets vamos. ―Mikä tän homman nimi on?
―Tää on muistutusreissu. ―Aha.
Ketä me muistutetaan ja mistä? ―No, sit näet.
―Pitäkää hauskaa.
Minkä takia meidän piti tavata täällä ja tähän aikaan?
Mitä tää meinaa? ―Sitä, että kaikki, mitä kuulet, jää sun omaan tietoon.
―Esimerkiks mitä? ―Esimerkiks se että Visuri oli poliisi.
Itse asiassa se oli Jukka Lahtela. ―Siis mitä?
―Krp:n rikostiedosteluosastosta.
Se soluttautui Sundströmin porukkaan kaks vuotta sitten.
―Sä oot kusettanu mua ja Kiveä? ―Oli pakko. Sunkin on tästä lähtien.
―Sanoit, että se oli poliisi, eli Lahtela, tää Visuri. ―Niin sanoin.
Lahtela olis ottanu yhteyttä, jos se ois vielä elossa.
―Kuka sen tappoi?
―Venäläiset, virolaiset, Sundströmin kööri tai joku muu.
Riippuu siitä, paljastuiko se poliisiksi. ―Miks sä kerrot tän mulle?
―Me halutaan tietää, tiedätkö Sundströmistä jotain mitä me ei.
Ja me ei haluta, että te pilaatte enää enempää. ―Pilataan?
Jumalauta. Minä ja Kivi.
―Me oltais haluttu pitää Sundström vapaalla jalalla.
Me postattiin sen kämppää 24 tuntia vuorokaudessa, te päätitte toisin.
Järjestitte sille pienen kakun. Siellä on muutakin sulle.
Onks tarpeeks? ―Mistä?
―Sun omilla rahoilla hommaamista huumeista. ―Mistä sä senkin tiedät?
Huh huh. Mä en tajuu. Mihin tää oikein liittyy?
―Afganistaniin, muun muassa. ―Afganistaniin?
―Mennään. ―Minne? ―Sisäasiainministeriöön.
Jännä juttu, ettei sulla oo yhtään rahaa.
Tässä on nyt pieni gäppi, eiks niin Osama?
Semmonen 12 000 euron gäppi.
Sulla on näin saatanan hieno rafla, mut ei yhtään hilloo.
Mitäs mieltä sä oot, Vesku? ―Mitä?
―Mitä me tehdään Jartsan kanssa? Onks sulla ideoita?
―Tota... jos mä meen ulos venaa... ―Et muuten mee.
Ai, sulla on tee tulella. Otetaas pienet huikat ja mietitään.
Kuulit sä, Jartsa? Kuulit sä! Haluut sä teetä? Totta kai haluut.
Ota pannu.
Ota pannu! Mähän just sanoin. Jartsa haluu teetä, mut ei kehtaa pyytää.
Aaarrrgghh!
Mennään vaik syömään.
―Mites meni? ―Se oli unohtanu rahat, eipä unohda enää.
―Entäs toi? ―Ihan jees.
Tsiigaas tota. (Mies huutaa videolla.)
―Aika hyvä.
―Mitä vittua, ethän sä kuvannu sitä? ―Totta vitussa kuvasin sen.
Nykyaikana teit mitä tahansa, sä oot jossain tallenteessa.
―No, mut miks sä kuvasit? ―Just siks.
(Naurua.)
Terve. Sä olet Viitasalo.
Sandman, Jari. Krp:n rikosylitarkastaja.
―Jonas Liljeberg, talon omaa väkeä. Neuvotteleva virkamies.
―Eiköhän aloiteta saman tien. ―Jep.
Sähän olit Tukholmassa, en oo saanu sun raporttia vielä.
―Ei varsinaisesti uutta.
Vahvempi usko, että asiat on niin ku me on oletettu.
―Olit Tukholmassa? ―Joo. ―Millennium―projektin kokouksessa.
Miks mä en nähny sua siellä? ―Oltiin eri aikaan ja eri kokouksessa.
―Siis mun kokous oli bluffia? ―Ei ihan niinkään.
Viimeisintä tilannetta ei haluta kaikkien tietoon.
―Poliisit peittelee poliisilta tietoa.
―Peitelläkseen tietoja järjestäyty― neeltä huumerikollisuudelta.
―Kun liikutaan kansainvälisen huumekaupan summissa, ―
kaikki on ostettavissa, jopa poliisi.
―Miten tää liittyy muhun, Sundströmiin tai Suomeen?
―Euroopan huumemarkkinat näyttäisi olevan kuivumassa.
Näin on ollu jo kaks vuotta. ―Niin?
―Lienee tarpeen selittää koko asia alusta lähtien. ―Mistä aloitetaan?
Taleban―hallinnon kukistumisesta? ―Suunnilleen, mutta lyhyesti.
Tulee pitkä yö.
―Mitä me tehdään täällä? ―Ei me mitään tehdä.
―Sä teet. Tuus tänne sieltä.
―Taasko se meni yrjöämään? ―On ruvennu raato dunkkamaan.
―Onneks ei oo oma auto.
Afganistanista tuotettu heroiini on varastoitu eri puolille Venäjää.
Noin neljännes on varastoitu lähelle Pietaria. ―300 kilsan päässä täältä.
―Pietarissa, niin ku muuallakin, osa on mennyt omille markkinoille, ―
mutta suurin osa on käyttämättä.
―Joko alat tajuta, mistä tässä on kyse?
―Tavara ei liiku, se ei mee markkinoille. ―Just.
Venäjän mafia on lepuuttanut isoa heroiinierää kahden vuoden ajan.
Se on syynä siihen, että heroiinin katuhinta on pilvissä.
―Minkä takia? Mistä on kysymys?
―Pian venäläiset rysäyttää markki― noille valtavan heroiinitsunamin.
Venäläisten varastot on niin suuret, ―
että ne pystyy täyttämään Euroopan tarpeet kahdeks vuodeks.
―Minkälaisista eristä on kyse?
―Jos arviot venäläisten ostamista määristä pitää paikkaansa, ―
noin 60 tonnia.
―Siis 60 000 kiloa? ―Varovaisesti arvioiden. Plus miinus 20 tonnia.
―Huh huh.
Istun täällä, koska kertarysäyksen kuljetus on tulossa Suomen läpi?
Onks Sundströmin jengi tällasessa mukana? ―Vähän siihen suuntaan.
―Jumalauta, mä jahtasin sitä Etelä―Suomen pirikaupan takia.
Tulee muuten saatanan hyvää kuvaa.
―Mitä sä kuvaat koko ajan? ―Kaiva nyt, poika. Älä kysele.
No, milloin ja minkäkokoinen erä on tulossa? ―Me ei tiedetä.
Eikä me tiedetä sitäkään, tuleeko se maalta vai mereltä.
Se menee läpi TIR:nä Ruotsin puolelle.
Sen vastaanotosta huolehtii jugoslaavitaustainen rikollisjärjestö.
―Ilmeisesti serbejä. ―Tää on paikka, missä meidän todellisuudet kohtaa.
Missä tullaan Sundströmin porukkaan ja sen tehtäviin ―
ja suhun ja sun tehtäviin.
―Joka on? ―Pidät Sundströmin ja sen porukan siinä luulossa, ―
että niitä tutkitaan vaan siitä, mistä on tähänkin asti tutkittu.
Pirikaupasta.
―No, tässä on yks pikkujuttu.
Muthan vedettiin pois jutun tutkinnanjohdosta.
―Kyllä me se tiedetään. Ei se ole mikään ongelma.
―On kysymys niin isoista kuvioista, että tätä ei oo varaa mokata.
Jos joku sun tutkijoista käy yli― innokkaaksi Sundströmin suhteen, ―
palautat sen ruotuun.
―Tietääkö Sundström, missä mitta― kaavassa tässä mennään? ―Tuskin.
Se tietää niin paljon kuin täytyykin.
―Tää on Suomen poliisille ja tullille helvetin tärkeä asia.
Meidän organisaatiossa tätä ei mokata. Meidän raja pitää.
No, eiköhän se riitä. Sitte kylvöhommiin.
No niin, vauhtia! Kroppa monttuun.
Ei se saa sitä! (Nauraa.)
―Hyvä! Vauhtia! Vittu, tänne jäätyy.
No niin, ja hiekat päälle.
No ni, tää oli tässä. Sä voit jäädä pois.
―Pistäs toi taskuus.
―Mikä tää on. ―No, avaat sen ja luet sen.
"Laita tämän viestin seurana oleva kirjekuori oikeaan povitaskuusi."
"Kun vartijat pyytävät tyhjentämään taskusi, jätä kirjekuori taskuusi."
"Polta tämä viesti."
Vittu, siinä kaikki.
(Ruotsia:) Haluan Sundströmin ulos tästä.
―Linnastako? ―Ei vaan tästä kuviosta.
―Miksi? ―Se on hitonmoinen riski.
Mies vaarantaa koko operaation.
Olisi varmempaa että sinä hoidat jutun ilman Sundströmiä.
―Minä en käsitä.
―Mies on linnassa ihan väärään aikaan.
Hän on päästänyt rikospoliisin jäljilleen.
Miksi se veljeilee linnassa ―
joidenkin helvetin virolaisten pirikauppiaiden kanssa?
―Mistä sinä sen tiedät?
―Haluan tietää kenen kanssa pelaan.
―Kyllä hän tajuaa, ei hän tyhmä ole.
―Oletko sinä tyhmempi?
Mitä olet Sundströmille velkaa? ―On tehty bisnestä vuosikaudet.
―Minä tiedän, ―
että aioitte virolaisten avulla tehdä oharit minulle ja venäläisille.
Aioitte kaapata lastin ennen kuin se tulee Ruotsiin ―
ja vierittää syyn minulle.
―Tuo ei pidä ollenkaan paikkaansa. ―Eikö?
Sinun pitää valita nyt puolesi.
Sundström on historiaa.
―Entä jos en suostu?
―Toivottavasti tajuat kuunnella, mitä sanottavaa minulla on.
Mitäpä jos käännetään tilanne toisinpäin.
Sä näytät siltä, ettet oo nukkunu koko yönä. ―Joo, en mä ookaan.
―Otat sä kahvia? ―Voisin mä ottaa.
―Maitoa? ―Ei, kiitos. ―Sokeria? ―Ei, mustana vaan.
―Se on fiksua. Talo tarjoaa. ―Kiitos.
Oliks sulla se shakkisiirto? ―Ei.
―Mun pitää viedä se. ―Musta antautui.
―Antautui? ―Joskus on parempi antaa periksi ku hakata päätään seinään.
Sä opit sen vielä, kun elät niin vanhaks kun minä.
―Hei, saaks kysyä, että... ―Et saa.
Eiks olis parasta läpivalaista ne kaikki?
―Meillä on yks läpivalaisutunneli Vaalimaalla.
Puhut EU:n itärajan vilkkaimmin liikennöidystä raja―asemasta.
―Miksi ette hommaa lisää? ―Ne on aika kalliita investointeja.
Etenkin nyt kun me siirrytään uuteen sähköiseen tietojärjestelmään.
Ensimmäinen vaihe ICS... ―Meinaa mitä?
―Kaikki tapahtuu sähköisesti tai nettitullauksena.
Me saadaan tullitustiedot rajalle lähtöpaikasta.
Ei paperia, ei väärinkäyttömahdollisuuksia.
―Onnistuisiko kaikkien rekkojen läpivalaisu yhtenä päivänä?
Jos me osattais antaa yks päivä. ―Ei. Raja menee tukkoon.
―Passittaisitteko röntgeniin idästä tulevat, epäilyttävät rekat?
―Niin me tehdäänkin. Kaikki perustuu riskianalyysiin.
Tiedot lastista, kuljettajista, epäilys kaksoislaskutuksesta...
―Millähän prosentilla epäilys menee?
―Kaks kolme prossaa kaikista rajanylityksistä.
―Ei niin vähästä oo mitään hyötyä.
―Läpivalaisun olemassaolo on sellainen pelote, ―
että se saa monet harkitsemaan, kannattaako riski ottaa.
―Tolla prosentilla riski kannattaa helvetin hyvin.
(Venäjää:) Saako tulla? ― Terve, tule sisään.
―Tässä se mitä pyysit.
Oliko muuta? ―Istu.
Onko tullin salainen nettitullausohjelma jo valmis?
―Saamme demon siitä hyvin pian.
―Sehän on upeaa.
―Mitä upeaa on ohjelmassa, jota ei voida ohittaa?
―Uusi järjestelmä, uudet mahdollisuudet.
―Mitä tarkoitat?
―Kuvittele, jos se ohjelma kaatuu yhtäkkiä.
Mitä tulli sitten tekee?
―Olet sinä aikamoinen.
―Älä turhaan murehdi.
Ihan sama. Mites Bregovic?
―Ainahan sen kans on menny hyvin. ―Oo tarkkana sen serbin kanssa.
―Mä luulin, että se oli luottomiehiä. ―Nyt toimitaan eri mittakaavassa.
Silloin myös ahneus saattaa sokeuttaa, eiks niin?
Tosi nättejä noi kukat. ―No, kunhan nyt jotain.
Haluaisit sä jotain? ―En.
―Eiks täällä oo kanttiini?
Valittiin Liinan kans sulle korttikin.
Kato, siinä on tommonen nalle. "Miss you."
Liinallakin on tosi ikävä sua. Lähetti terveisiä.
Kulta. Kulta, me selvitään tästä. Mä rakastan sua.
Sari...
Mä rakastan sua.
―Mee pois.
―Jos mä nyt sit lähden.
Avaanks mä sulle noi marmeladit? ―Älä avaa.
Mee vaan.
Juha.
Juha, anteeks.
―Hei hei. Mä tuun taas.
Sit sä riisut vaatteet tohon.
―Kaikki, vai? ―Kaikki.
Näissä ei ollu mitään.
Pitäähän meidän suhtautua vinkkeihin vakavasti.
Vai haluaisit sä ruveta ronkkimaan? ―En mä välttämättä.
―Musta tuntuu, että tää on syöny jotain. ―E―ei mulla oo mitään.
―Niinhän ne kaikki sanoo. ―Pue noi päälles.
―Entä mun omat vaatteet? ―Ne tuodaan sun selliin.
Tää on ihan okei. ―Onks varma?
―Joo. Mä oikeestaan tykkään, kun sä komentelet ja käskytät mua.
Siinä on jotain seksikästä ja... ―Haista nyt.
―Tuomisto oli aika kiihtyny, ―
kun se kertoi, että sä oot palannu tutkinnanjohtoon.
Ei tainnu olla sen oma idea. ―Älä mua katso.
En mä tiedä, mistä päin tuulee.
―Sulla on kavereita Tuomistoa korkeammalla. ―Ei mun tietääkseni.
―Liittyen tapaus Visuriin, onks Kousasta kuulunu mitään?
―Ei. Ei mitään. ―Omituinen jätkä.
Se varmasti kusetti meitä, kun se kävi täällä.
Krp on yrittäny pimittää Visurin katoamisen.
Musta tuntuu, että ne hankaloittaa enemmän tutkimuksia kuin auttaa.
Mitä tää tämmönen on? ―Unohda se Visuri.
Keskitytään me enemmän tähän meiän juttuun.
Onks mitään uutta? ―Ei mitään erikoista.
Ajattelin pyytää Leif Turusen kuultavaksi. ―Millä perusteella?
―En oo keksiny vielä. Riittäiskö se, että se on Rekan kaveri?
―Palataan siihen myöhemmin. Muuta?
―No, ihan vaan harrastuksen vuoksi ―
pyysin Koivistoa postaamaan Rekan kämpän.
―Mitä ne on? ―Valokuvia.
―Kenestä? ―Sundströmin uudesta vuokralaisesta.
―Mähän tunnen tän jätkän.
Tää oli hoitamassa Liinaa tyttöystävänsä kanssa.
Sama jätkä.
Kauan mun pitää olla täällä? ―Niin kauan ku tarvii.
Haluut sä risiiniöljyä? ―Oot sä tosissas?
―Näytänkö mä siltä, että mä leikin? Jätän sen tohon, jos muutat mieltäs.
Upea juttu, että päätit rojauttaa pyttyyn, kun sulla ei mitään ollu.
Yksikin idiootti sinnitteli neljä päivää, ―
eikä sittenkään painanu nappia vaan paskansi haalareihin.
Huvittavinta oli, että sen paskasta löytyi kondomillinen nuuskaa.
Pue noi päälles ja viet aamulla ton haalarin pesulaan.
Tajuut sä? ―Joo.
―Näin tää täällä toimii.
Tilipäivä.
Näin tää täällä toimii.
Pidetään se sun sellissä, kun mun selli ratsataan niin usein.
Ja tärkein juttu: mikä se siirto oli? Kuulit sä?
―Häh? ―Siirto, shakki?
―Ei se... Se antautui. ―Antautui? Ai jaa.
Sehän oli fiksumpi kuin mä luulinkaan.
Sillä oli huono strategia mua vastaan.
Toisaalta parempi huono suunnitelma kuin ei mitään suunnitelmaa, eikö?
Tekstit: Anna Alho YLE 2010